Karl Åge!
Det var de borde.
Kan du klare det her, Regitze? Kan du virkelig?
Køkkenbordet skal sættes sammen med havebordet og taburetterne.
Det er ikke for tidligt.
- En, to. Fem og fem. Stemmer. - Tror du ikke ...
- Skal vi nøjes med at dække til 11? - Når der kommer 13?
- Du tror da ikke, de kommer? - De har ikke sendt afbud.
De hører jo med.
Det var så enden på det venskab. Enden på et livslangt venskab.
Din ungdomskammerat har ønsket at se os.
Til en lun frikadelle. De har fået en aften tilovers.
Hyggeligt.
- Ærlig talt. Hvad har vi tilfælles? - Jeg vil ikke bryde forbindelsen.
- Vi er nok kommet lidt på afstand. - Lidt?
For pokker, de har været med hver gang.
Ellers ... indimellem.
Meget indimellem. Du har altid været urimelig stolt over, at de gad komme.
Min ven, fabrikanten, i dyr smoking. Morsom tale.
Mens han bare fjernede sig fra dig ... fra os ... fra sig selv.
Jeg gider næsten ikke mere. En dag siger jeg, hvad jeg mener om ham.
Undskyld.
Det der, det lærer du aldrig, Karl Åge.
Det er begrænset, hvor meget af den slags Karl Åge har nydt.
Man skulle nok selv have holdt sig til øl og de mere ansvarsløse job.
Du er en lykkelig mand, Karl Åge. Folkepensionen lige om hjørnet.
Jeg ville ønske, jeg havde råd til at slippe det her.
- De er blevet for sikre. Folkene. - Er det dine medarbejdere?
Mine folk, som jeg betaler i dyre domme.
Men ikke for ineffektivt arbejde og for at kæfte op i tide og utide.
- Jeg gider ikke mere på den facon. - Så vil du til at stramme den?
Jeg vil sanere virksomheden, før de røvhuller tager magten.
Og fyre de dovne og ansvarsløse?
Sanere virksomheden, som jeg sagde. Det er nemlig min virksomhed.
Og når du har saneret, tager du så andre, mere medgørlige folk ind?
Jeg ved ikke, hvad jeg gør til den tid. Det afhænger af situationen.
- Tilfreds? - Du er en lort.
Det har du altid været. En rigtig stor lort.
Det har jeg tit ønsket at sige. Det tror jeg også, Karl Åge mener.
Og hvis du så vil ringe efter en taxa, for nu skal vi hjem.
Jeg er ked af det, Ilse, men ...
Du provokerede ham. Du fik ham til at være grovere, end han er.
- Jeg sagde kun, hvad jeg mente. - Hvorfor skal du altid gøre det?
Nu har vi set dem for sidste gang.
- Ilse? - Goddav.
Ilse, goddav. Det var godt, I kunne komme.
Selv om jeg er verdens største lort?
Måske ikke den allerstørste. Lad os få et glas, inden de andre kommer.
Det er snart et helt sommerhus. Her bliver flottere og flottere.
Sikke en dejlig have. I har virkelig fået det rart her.
Her er pragtfuldt. Her er simpelthen pragtfuldt.
Du er en lykkelig mand, Karl Åge. Men det har jeg jo altid sagt.
Nu hvor I er stået af ræset, bor I vel næsten herude hele tiden.
- Ja. - Vi andre farer og flyver rundt.
Og hvad er bedre end at sidde her med en kold øl? Ikke, Ilse?
Det er Ilse. Og det er min ven, Karl Åge. Hvad vil du have?
- Vil I ikke hellere være alene? - Pjat, du gamle.
- Ilse har taget en veninde med. - Er det ikke Karl Åge, du hedder?
Fortvivl ikke, Ambrosius. Hun har så mange af dem.
Det er så Vera. Det er Vivi. Det er Lis. Og det er ...
- Grete. - Grete, ja. Ilses veninde.
Det er min gamle ven, Karl Åge. Alle tiders danser og skægge fyr.
- Du skulle tage dig lidt af hende. - Det ved jeg godt.
Hun er vel ikke så værst? Sig noget til hende. Brug fantasien.
Du er noget af en dødbider.
Har I hørt den om tyskerne, der talte om, hvad de ville lave efter krigen?
Den første ville drikke sig fuld. Hvad vil du, spurgte han den anden.
Jeg vil leje en bil om morgenen og køre hele det tyske rige rundt.
Den er god, siger den første. Hvad vil du så om eftermiddagen?
Der sker altid noget, hvor Børge er.
Dav.
Ilses veninde er syg. Så i aften må du fandeme selv tage et initiativ.
Der er ikke meget at komme efter her. Lad os danse, når vi nu er her.
- Værsartig, en appelsinvand. - Skal hun bide hul i den?
Ligesom dengang ... Så gik den hele vejen ned.
- Ja? Hvad skulle det være? - En appelsinvand.
Må ... Må jeg få en enkelt dans?
Ja, du må.
Jeg hedder Karl Åge. Jeg har slet ikke spurgt, hvad du hedder.
Jeg hedder altså Regitze. Gammeldags og kedeligt navn.
Regitze? Det er da kønt. Jeg synes, det lyder kønt.
Og anderledes end de navne, man ellers hører.
Det passer godt til dig. Regitze. Synes du ikke selv, det lyder pænt?
Jo, når du siger det, så lyder det rigtig pænt.
- Det er Annie. Det er Rikard. - Dav.
De er mine bedste venner.
Ilse og jeg går nu. Kommer du med?
Det er klart, du ikke går med. Det forstår jeg da så godt.
- Regitze! - Vi følger dig hjem.
Det behøver I ikke. Karl Åge følger mig.
- Vi bliver nok hjemme i sommer. - I har også været overalt.
Karl Åge har aldrig villet rejse. Jeg kunne selv tage af sted ...
- Vi kunne tage en tur sammen. - Det kunne vi godt. Engang.
Nå, der kommer næste hold.
- Hej, hej. - Hej.
Det var hyggeligt. Så sund du går og bliver herude i haven.
- Du ser godt ud, Karl Åge. - Hvor har vi glædet os.
Kommer du også? Det var hyggeligt. Dav.
- Goddav, goddav. - Tak, fordi I ville se mig.
- Børge og Ilse er her også. - Hvorfor skulle de ikke være her?
Tag brillerne på, så du kan se.
Og flyt jer så, alle sammen, så John kan komme til at parkere.
- Hallo. - Hallo.
- Hej med dig. - Hvor var det en god idé.
Nå, så skal der være fest, hvad? Vågn nu op, far.
Du skal vågne op, far!
- Vupti! Vupti! - Stå så op og hent søndagskryddere.
Fest? Mor synes, vi skulle samle nogle venner.
- Det er godt, hun synes for dig. - Ja, det er godt, jeg har hende.
Sådan, nu er vi her alle sammen. Så kan vi godt gå til bords.
I skal tage glas og stole. Det har vi ikke nået.
Hør nu her, alle sammen.
Karl Åge sidder ved bordenden ved siden af Gloria og Ilse.
Så kommer Jonas, Vera og børnene.
Så sidder John ved siden af Ilse, Annie, Rikard, Vibeke, Børge og jeg.
Hvis du hjælper med drikkevarerne. Og Vera, går du med i køkkenet?
- Godt, værsgo! - Tak.
Så er vi der vist. Skal vi skåle?
- Farfar ... Juhu, farfar. - Vi venter på dig, Karl Åge.
Hva'? Nå, ja. Undskyld.
- Undskyld. - Vi vil gerne byde jer velkommen.
Det var dejligt, I kunne komme. Skål.
Regitze kunne ikke have valgt en bedre dag til sin sommerfest.
- Hvor har du alt det fra? - Jeg har købt dem. Billigt.
Du har da ikke ... Har du brugt hele ugelønnen til blomster?
Jeg ville have købt en lille buket, fordi det er lørdag, og så ...
- Jeg kom til at købe lidt rigeligt. - Du er ikke rigtig klog.
Hold op! Stop det der. Regitze, nej! Din skøre kælling.
Bare rolig, jeg holder ikke tale.
Jeg vil bare sige tak ...
Rigtig hjertelig tak, fordi Ilse og jeg måtte være med i dag.
Ilse og jeg kommer adskillige steder. Måske for mange steder.
Vi har et hav af forretningsmiddage, som skal overstås.
Som i det store og hele er temmelig røvkedelige.
Vi har en del bekendte, som skal tilgodeses.
Men vi har ikke så mange venner. Så derfor ...
Jeg vil bare sige, at ingen steder har vi det så godt som hos Regitze.
Og Karl Åge selvfølgelig. Undskyld, undskyld.
Skål for dem begge to. De har sgu fulgtes ad længe.
- Din mor, er hun meget religiøs? - Nej, det tror jeg ikke.
Ikke medmindre det er en form for religion at blande sig i alt.
Hvad er det i dag? Det er vel ikke jeres bryllupsdag?
- Eller en anden mærkedag? - Lad være med at spørge ham.
Han kan aldrig huske datoer. Det er ikke nogen mærkedag.
- Lad silden gå videre, Karl Åge. - Vi troede aldrig, I blev gift.
Vi andre var mere borgerlige. Vi giftede os pænt, før vi fik børn.
- Det blæste I på. I fik John først. - Ja, ham havde vi først.
- Hvorfor giftede vi os egentlig? - Din mor.
Ja. Det var ikke almindeligt, at man levede sammen.
På polsk! Vil det sige, at I bor der sammen på polsk?
Jeg ved ikke, hvordan de lever der. Vi var heldige at få lejligheden.
- Den er måske lidt mørk ... - Det er underordnet.
Det drejer sig om, at I bor der sammen.
- Det tillader jeg ikke, Regitze. - Det er en kendsgerning.
Det havde jeg aldrig troet om mit eneste barn.
- Det næste er vel så ... - Nej, vi skal ikke have barn endnu.
Det er tiden ikke til. Vi har også dårligt råd.
- Det er fornøjelsen, I vil have. - Glæden. Vi er glade for hinanden.
- Vi holder af hinanden. - Unge mand! I må se at blive gift.
Vi havde slet ikke tænkt os at gifte os. Ikke foreløbig.
Det havde din far ikke syntes om.
Drik nu din kaffe. Far har været død, så længe jeg kan huske.
Bagefter skal du besøge os.
Du skal se det sengetæppe, jeg har lavet. Og madrassen er virkelig god.
- Vil du lade brødet gå videre? - Ja, ja. Selvfølgelig.
Når århusianerne går i seng, har de et glas på natbordet.
Et fuldt og et tomt glas. Hvorfor?
Enten bliver de tørstige, eller også gør de ikke.
Har du tænkt på konsekvenserne? En mand kan gå sin vej i løse forhold.
Jeg kan også gå, men vi har ikke tænkt os at gå nogen steder.
Det har jeg heller ikke. Ikke før jeg har set den vielsesattest.
- Men, svigermor ... - I min tid giftede man sig.
Men I lever jeres umoralske liv, mens sæderne forfalder omkring jer.
- Vi blev gift i går på rådhuset. - Det var også på tide!
Kom over til mormor, lillemand. Hvor er du dog køn.
- Ligner han i grunden nogen af jer? - Du må hellere hente feltsengen.
Ja, havde du tænkt, jeg skulle ligge på gulvet?
Jeg har fundet din dåbskjole frem. Du har jo kun haft den på en gang.
Når den bliver vasket og strøget, så er den så god som ny.
- Du bliver fin i mors kjole. - Han skal ikke døbes, mor.
- Han skal ikke døbes. - Det har Karl Åge og jeg besluttet.
Den beslutning står fast. Det er vores barn.
Men det er mit barnebarn. Og mit barnebarn, det skal døbes.
Det lader vi ikke dig bestemme.
Det barn skal døbes. Om det så bliver over mit lig.
Vi har aldrig haft hedninge her i familien.
Det slipper hun ikke af sted med. Det er trods alt vores barn.
Værsgo.
Og nu må du for en gangs skyld stå fast, Karl Åge.
Jeg skulle sige fra fru Andersen, at hun er gået i seng.
- Hvem er gået i seng? - Min mor.
Har min mor sendt Dem?
Fru Andersen ligger i sengen, og der bliver hun liggende, -
- til man holder op med at være så stejl. Hun spiser ikke noget.
Hun vil ikke se Dem, skulle jeg hilse og sige.
Det er godt. Tak for Deres venlighed.
- Det har hun ikke gjort før. - Nu går hun for vidt.
Sultestrejke? Hun, som er så glad for mad.
- Hun vil have sin vilje. - Skøre kælling.
Men det får hun ikke, vel? Nu må vi to stå fast.
Hun vil ikke have doktor. Hun har tabt sig. Hun har ingen kræfter.
- Hun har tabt 1,3 kg. - Godt, hun kan stå op og veje sig.
- Hun har noget at tabe sig af. - Det er ikke morsomt.
Hun sover ikke om natten, skulle jeg hilse og sige.
Hils hende og sig ... Nej, jeg ved ikke, hvad De skal sige.
- Er vi nødt til at gøre noget? - Vi gør noget. Vi står fast.
Jeg har suppe med, svigermor. Du må spise. Den er god og nærende.
Hun siger, det er pænt af dig, men hun har ikke lyst.
Ville det ikke hjælpe, hvis du kom op og sidde i en stol?
Hun har ikke mere at stå op til, siger hun.
Du burde have en læge til at se på dig. Skal jeg hente en?
Ingen læge kan hjælpe hende.
Vi formoder, De vil høre om et menneske, De har bragt megen sorg.
Fru Andersen kan ikke bevæge sig mere. Hun er næsten død.
- Hun kan heller ikke hviske mere. - Jeg skal sige det.
Det var så dagens meddelelse.
- Er det blevet værre? - Det lod det til.
Det går ikke. Du kan lige så godt tale med præsten i morgen.
- Var vi ikke enige ... - Så gør jeg det!
Men Regitze ...
Bad du mig ikke om at stå fast? Det er vores søn, det drejer sig om.
Tænk, at du kan være så stejl.
Når du har fået en idé, skal det være sådan, om så folk dør.
Hvorfor kan han ikke blive døbt som alle andre børn?
Nu rørte du dig, Karl Åge. Nu havde jeg lige jer alle sammen.
Min mor var måske ikke let at omgås. Men hun var bemærkelsesværdig.
Min mor er også en speciel dame. Jeg husker en juleaften ...
Far, hold nu op. Vi hører den historie hver juleaften.
- Du fortæller den ikke særlig godt. - Du fortæller den altid.
Så er det dig.
- Dav. - Dav.
Jeg skal love for, det er blevet koldt. Det bider gennem alting.
- Der står kaffe til dig. - Fint, jeg kommer nu.
Regitze? Hvor er min vinterfrakke? Jeg kan ikke finde den.
Din vinterfrakke? Den bruger du jo aldrig, Karl Åge.
Jeg bruger den, når det er koldt, og det er det nu.
Den var lige til at kassere. Jeg har tænkt på, at du skulle have en ny.
Den fejlede ikke noget. Denne kunne vare mange år endnu til mit brug.
Regitze, hvad har du gjort af min frakke?
Du ved, ham, der sommetider kommer her ...
Han frøs. Han var blå af kulde. Så lidt som du bruger den frakke.
Så var det altså den. Har du givet min frakke væk? Er du rigtig klog?
Forære mit gode tøj væk til en bums!
- Den bums hedder Nielsen. - Jeg er ligeglad, hvad han hedder.
Hvad med mig? Jeg kan få lungebetændelse.
- Men bare han har det lunt og godt. - Så lad os tage det hele med.
- Er der mere? - Jeg har inviteret ham til jul.
- Bare så du ved det. - Det har du ikke.
Det er første gang, vi holder jul uden din mor.
- For helvede, Regitze. - Jeg sagde sidst på eftermiddagen.
Regitze, for helvede. Kom nu. Vi dør af sult.
Du er sgu for naiv. Han har glemt alt om det.
Han er i sprit fra morgenstunden.
Du kan roligt lægge den barmhjertige samaritan på hylden.
Lukker du op? Jeg er midt i sovsen.
Det har du været den sidste halve time.
Regitze?
Undskyld, frue. Jeg er kommet til at tage nogle kammerater med.
De havde ikke noget sted at holde jul.
Min kone har snart sovsen færdig. Værsartig. Denne vej.
- Tak for elskværdigheden. - Tak, tak. Tusind tak.
- Tak, fordi vi måtte komme. - Så gerne.
Her dufter dejligt.
Jeg elsker dig over al måde.
- Så er der blomster til lillemor. - Kom lige herhen, Karl Åge.
Vend dig om, så din far kan se. Hvad siger du så?
- Hvad fanden har du lavet? - Fortæl, hvad der er sket.
Jeg lavede ikke ballade i klassen, men det gik ud over mig.
Det var ikke så godt.
Det var værre, hvis du havde været fræk og fortjent den lussing.
Det går over igen.
Har du ikke lavet kaffe?
- Er det alt, hvad du har at sige? - Hvad pokker skal jeg sige?
Nu er det jo sket.
Han er nok ikke den eneste, der reddet sig en ufortjent lussing.
- Vi må håbe, det ikke gentager sig. - Sikke et synspunkt.
At finde sig i uretfærdighed og håbe, det ikke gentager sig.
Det er ikke mig, der har stukket ham den lussing.
- Hvad vil du have, jeg skal gøre? - Jeg ved, hvad jeg skal gøre.
Ingen skal slå min dreng. Nu tager jeg ud og siger, hvad jeg mener.
Nej, mor. Det bliver bare værre. Så bliver han først rigtig sur.
Det er klogest ikke at blande sig.
Det er det dummeste, jeg har hørt. Man skal ikke finde sig i alting.
Hold nu lidt igen. Lad os snakke om det.
Tror du, hun gør det? Tager ud til ham læreren?
Selvfølgelig. Det er det mest åndssvage spørgsmål, jeg har hørt.
- Skal du ikke lave lektier? - Næ.
Jeg synes ikke, hun er rigtig klog.
Hvad fanden er det, du siger? Din mor har fuldstændig ret.
Når hun giver den fyr en omgang, er det ikke kun for din skyld.
Det er også for de andre børn, som han måske får lyst til at tæve.
Kan du forstå det?
Skal vi finde os i alt og ikke have noget at skulle have sagt?
Der er noget, der hedder selvrespekt. Lad mig se dig igen.
Det er noget forbandet svineri. Tag en sodavand i isskabet.
Hvis der er nogen.
- Du har min dreng med på læsset. - Nå.
- Jeg skal op og ønske tillykke. - Nå.
Det er jo ikke hver dag, at ens søn bliver student.
Der er kager.
Vi har en chauffør, chauffør og han er skideskør her i lejren
Michael! Michael!
Goddav.
Det er Johns far. Han har skyndt sig hjem for at sige tillykke til jer.
- Skal I ikke skåle med ham? - Skål.
- Skål, du gamle. - Skål.
Nå, nå. Ved du hvad?
Jeg respekterer en ægte arbejder. Du er, hvad du er.
- Mens alle de andre skiderikker ... - Hold nu kæft, for fanden.
- Prøv at finde et sted at sidde. - Jeg står udmærket, tak.
Tillykke, min dreng.
- Jeg ville ... - Du behøver ikke holde tale.
Skal vi ikke videre, hvis vi skal hele programmet igennem?
Farvel, tak for i dag.
- Farvel. - Farvel.
Den hertug. Han kan vente, til jeg får fingrene i ham.
De længe leve! Hurra! Hurra! Hurra!
Og suset fra Kalveboderne.
Hvorfor skulle han stille der midt i det hele? I det gamle kluns.
- Hvem han? - Far selvfølgelig.
Det er lige meget. Lad drengen være. Jeg havde jo ikke noget at sige.
Det skal du ikke prøve på igen.
Er du hævet over os, fordi du har taget en skide studentereksamen?
- Vi siger fandeme ikke De til dig. - Lad ham nu være.
Hvis du skammer dig over os, fordi du har et godt hoved, -
- så er det hoved ikke godt nok.
- Jeg håber, du forstår. - Det var ikke sådan ment.
- Men det virkede sådan. - Det ved I da nok.
- Jeg er glad for, I lader mig læse. - Vi elsker dig, John.
Vi elsker dig så forfærdelig meget.
Vi er forrygende stolte af dig. Lad os blive ved med at være det.
Ja.
Undskyld, far.
Du går for at være intelligent. Hvordan kan du være så tåbelig?
Hvis du ikke kan bryde dig om en pige, jeg har med hjem ...
En lille, selvoptaget krukke. Min søn skal ikke falde for en dulle!
- Så kunne du lade som om. - Hvorfor? Jeg lader ikke som om.
- Det har jeg aldrig praktiseret. - Du vil bare have ret.
Jeg har ret, det ved du. Det pigebarn, Elinor ...
- Evy. - Fotomodel!
Det mest kvindeundertrykkende job, man kan tænke sig.
- En luder ville jeg respektere. - Nu passer du på.
Med din opdragelse. At du kan falde for pæne ben og et flot bryst.
- Vorherre bevares! - Jeg vil giftes med hende.
Hør efter! Flyt sammen med hende og se, om du kan holde det ud.
Men du gifter dig ikke med hende! Du gør, som jeg siger!
- Du kan ikke forhindre mig i det. - Vi kommer ikke til brylluppet.
Hvis I kommer på andre tanker, så kan I tage kontakt.
- Hvis du gør det ... - Vent nu lidt, begge to.
Vi kan da ikke ... Vi er da voksne mennesker. Nej, lad nu være.
Vi har haft så meget godt sammen.
- Hvorfor kan jeg ikke holde mund? - Ja, det spekulerer jeg også på.
Hun er ikke noget for John. Men det finder han selv ud af.
Du kunne godt have forsøgt at være lidt venlig, -
- når vores eneste søn kommer hjem med sin pige.
Karl Åge, nu rørte du dig. Nu havde jeg lige jer alle sammen.
Du har så mange, at du kan tapetsere med dem. Nu skal vi danse.
- Velbekomme. - Tak for mad.
Kom nu, far. Hvad venter du på?
Vi kunne måske også ... Du kunne måske ringe til ham.
Eller også kunne vi helt tilfældigt komme en tur forbi.
Og hilse på ham.
Jeg lægger dem ind i hans skab.
- Jeg har så meget godt at fortælle. - Jeg har kaffe parat.
Jeg kommer ude fra John.
Når han ikke vil komme til os, må jeg tage derud. Det her går jo ikke.
Den rædselsfulde dulle er væk. Hun er væk, og det er jeg glad for.
Så kan han koncentrere sig om studiet. Det andet når han nok.
Han springer nok fra universitetet og begynder på noget kortere.
Og så har han fundet en sød pige. De har det godt sammen.
Hun hedder Vibeke. Jeg kunne mærke, det var noget for John.
Det var, som om jeg kendte hende. Du ved, den der atmosfære ...
En god atmosfære, som man kan mærke helt ud på trappen.
- Og børnene var søde. - Børnene?
Vibeke er fraskilt. En dygtig, selverhvervende pige med to børn.
Troede du, du kunne slippe for at danse med din borddame? Kom.
- Er du bekymret for plænen? - Den bliver nok ødelagt.
- Den rejser sig igen. - Det er også lige meget.
- Gå væk, Karl Åge! - Vi må ikke gå derud.
Hun hyler hele tiden. Mor vil ikke have, jeg forstyrrer.
Fortryder? Du skal ikke finde dig i det mandfolk!
Jeg er også sulten, men hun har nok ikke tid til at lave mad.
- Gå hen og få et par pølser. - Hvad med dig?
Vi drikker kaffe. Indimellem. Og John, kom ikke for sent i seng.
Hvor har du været sød og tålmodig.
Nu skal du høre. Det er sådan ...
Gloria har besluttet, at hun vil skilles. Hun bliver her nogle dage.
Hun kan sagtens sove på sofaen.
Jeg har sagt til hende, at venner har man for at kunne trække på dem.
- Hvad har man dem ellers for? - Nej, det er klart.
Jeg har sagt, at vi vil hjælpe hende begge to.
Og at du vil tage hjem til hendes mand og hente tøj og toiletsager.
- Mig? - Jeg skal nok selv hente det.
Ikke tale om. Han brækker arme og ben på dig. Du ender på skadestuen.
- Karl Åge henter gerne de ting. - Så jeg ender på skadestuen?
- Ikke sandt, Karl Åge? - Skal det være lige nu?
- Det er efterhånden sent. - Det er overhovedet ikke sent.
Du må tænke på Glorias mand. Han sidder og bliver urolig for hende.
Kvinder! Gudfader bevares!
Glorias mand?
- Hun kommer ikke hjem mere? - Nej.
Hun har aldrig været væk så længe.
Jeg skulle hente et par småting. Noget tøj.
Min kone har taget hende hjem til os.
Jeg ved ikke, hvorfor det kommer over mig.
En gang imellem ...
Jeg ville jo ikke gøre hende fortræd.
- Det ved hun godt. - Hjælp nu med at finde kluns frem.
Ja. Ja, vi har da også en kuffert.
Et eller andet sted. Nu skal jeg.
Her er så dine ting. Jeg ved ikke, om det er de rigtige.
Hvad sagde han?
Han forstod godt, at det måtte være slut nu. Han tog det meget pænt.
- Så læg dig roligt til at sove. - Du og Regitze.
Nej, nej. Hold op.
- Vil du hellere hvile dig lidt? - Nej, jeg har det godt.
I aften skal vi danse og more os. Hold ordentligt på mig.
Jeg går ikke i stykker. Så var det sket for længe siden.
Prøv igen. Du må ikke være sur. Jeg har det dejligt.
- Det er nytårsaften. - Det er gået op for mig.
Gå nu med ind i stuen. Karl Åge, for fanden. Vær nu en kammerat.
- Du skal have Regitze med hjem. - Du skal bare holde din kæft!
Hvorfor har vi ikke truffet hinanden før?
Du har jo ikke før været nyskilt en nytårsaften.
Du er herlig, Regitze.
Husker din stille mand at fortælle dig, at du er meget smuk?
Vær nu ikke så alvorlig. Det er en god aften.
Det er sommer. Vi har fest. Og de er her alle sammen.
Karl Åge, tænker du?
Ja. I aften er det, som om alle døre står på vid gab.
Jeg går ud og ind ad alle sammen.
Sidder du her med en stille øl? Godt, du gamle. Det går ellers fint.
- Skål. - Skål.
Kom nu, Karl Åge. Lad være med at være dum.
Det er en dejlig kone, du har. Sørg for, at hun morer sig.
De behøver ikke klap for øjet. Jo, det var første dag med krogen.
Regitze?
Regitze? Regitze?
Regitze?
- Hvad er det? - Det er Karl Åge.
Du er kommet for at hente Regitzes sko, ikke også?
Der var derfor, du kom.
- Regitzes sko? - Det er rigtigt. Dem glemte hun.
- Så er hun altså ... - Hold mund, Rikard. De er her.
Hun er en klovn, kan du hilse og sige. Sådan at rende fra fodtøjet.
Ja, hvordan hun kan have gjort det? Hun må have været højt oppe.
Du gik, før festen var forbi.
Jeg har hentet John. Men en anden gang må vi hellere følges hjem.
For resten bliver der ikke nogen anden gang.
- Du var ikke hjemme, da jeg kom. - Nej, jeg har hentet dine sko.
- Du havde jo glemt dem. - Gud, ja, skoene.
Jeg er da også ...
Skal jeg ikke lave kaffe? Trænger vi ikke til en kop kaffe?
Du, Karl Åge? Jeg vil godt spørge dig om noget.
Ja, hvad er det?
Er det dumt at tro, det bliver godt, hvis Jonas og jeg flytter sammen?
- Hvorfor skulle det ikke det? - Jeg er et realistisk menneske.
Og i vores alder. Vi lever jo ikke evigt. Ingen af os.
Men så tænker jeg, at hvis vi bare fik fem år sammen. Eller tre.
Så ville jeg synes, at livet havde givet mig, hvad jeg kunne tilkomme.
Hvorfor skulle I ikke kunne få ti år sammen?
Om man kunne holde igen på tiden.
- Vi kender ikke de mennesker. - Jeg gør.
- Derfra og til en havefest. - En forårsfest. Du kender Jensen.
Og dem i det lille grønne. Hvad er det nu, de hedder?
Når du ser dem, så kender du dem.
Goddag, goddag, goddag.
Har du taget begge hundene med, Annie?
Hvis I nu ... Der for eksempel. Åh, papegøjen!
Den skal ikke være alene hjemme. Hvad med herovre?
- Goddag, goddag. - Og tak for det.
Så tag dog det her.
Goddag, goddag. Jeg synes, vi skal ...
Hej med dig.
- Sådan. Og så ... - Så bordene.
- Du har alle tiders kone. - Jeg vidste ikke, du kendte hende.
Alle på vejen kender Regitze. Jeg hedder for resten Jonas.
Det er mig, der bor nede i det gule. De kalder mig digteren.
Jeg kigger indenfor en dag. Regitze har inviteret mig på en øl.
Ja, min kone har let ved at falde i snak med folk.
- Det er dog dejligt, ikke? - Jo, bevares.
- Så er det fandeme godt! - Nej, lad være.
- Det kan hun ikke gøre. - Men hun gør det.
Hun kan træde på et glas og skære sig. Hvor får jeg så fat i en læge?
Hun kommer ikke til skade. Hun gør sig heller ikke latterlig.
Det er det, du mener. Men det gør hun ikke.
- Det er blevet et dejligt sted. - Hvor længe har de haft det?
- I begyndelsen af 60'erne. - Hver sommer. Hver weekend.
- Det er snart 30 år siden. - 30 år?
Har jeg været 30 år om at få øje på dig?
- Det var de bøger, du skulle skrive. - 30 år siden I købte det?
Hvis du aner, hvor besværlig du er. Det er ikke til at være i huset.
- Fandens, at ens far er arbejdsløs. - Ingen skal slå på min søn!
Fortæl, om da du købte kolonihaven.
Det var en forsoningsgave, fordi han havde fået arbejde igen.
- Jo, Karl Åge. Den giver du godt. - Kom nu, gamle dreng.
- Nej, jeg vil ikke. Ikke i aften. - Kom nu!
- Lad nu være. - Hvad er der galt? Skal I skilles?
- Hold så kæft! - Så, slut.
Det var ikke min mening at slå ham.
Det er ikke min mening at være sådan. Jeg kan ikke holde det ud!
Kan du ikke forstå mig, Regitze?
Man kan godt blive træt. Dødtræt af at stå og vente i en kø.
Bare for at få at vide, at der ikke er noget arbejde.
Hvad er der i vejen med mig? Er mine hænder ikke så gode som andres?
Tror du, det morer mig, det her? Et stykke skrammel.
- Et stykke værdiløst ... - Hold op!
Det er den mand, jeg giftede mig med. Jeg troede, du var et mandfolk.
Blandt alle de handyr, hvad har jeg så fået?
Et flæbende, klynkende pjok. Det kan jeg ikke være tjent med.
Du har ikke noget arbejde, og hvad så?
Er der ikke andre i samme situation? Men du får jo noget igen.
Måske ikke i morgen eller i næste uge. Men en dag så gør du.
I mellemtiden må du for helvede tage dig noget til. Gøre noget.
Skaf dig en kolonihave. Begynd at køre cykelløb. Gør noget.
Hold op med at slide dig selv og os andre i stykker. Hold op med det.
Man kan bo herude, sagde han. Hele året, hvis man har tid.
Alle tiders hus. Stue, køkken, køjerum og toilet. Et sommerhus.
Og indlagt vand. Der kommer også elektricitet en dag.
- Goddag. - Goddag, goddag.
- Hvor er det velholdt. - Det er fantastisk.
Se, den. Sådan en skal vi have. Hvor er den køn.
- Goddag. - Goddag, goddag.
- Det er rigtig så hyggeligt. - Hvor er her dejligt.
Og jorden kan give grønsager, kartofler og blomster. Alt muligt.
- Det er et skønt hus, sagde han. - Har du set det?
Du har da ikke ...
- En ukrudtsmark med lokum. - Bare vent, til vi får styr på det.
Jo, bestemt. Det bliver helt fint.
Det bliver alle tiders, det her.
At købe sådan noget gammelt lort uden så meget som at kigge på det.
- Skal vi noget de næste 4-5 år? - Ja, det ser sådan ud.
- Mænd! - Ja, og især Karl Åge.
Skal vi se, hvordan lokummet ser ud indeni?
- De gæster, der ikke vil gå, er os. - Ja, vi har altid været de sidste.
Sommetider, i gamle dage, blev I hele natten.
Ja, vi har fulgtes ad længe. Næsten lige så længe jeg kan huske.
Ja, det har været godt at følges ad.
Vi regner med dig, Karl Åge. Der er ikke andre steder at gøre af ham.
Lad, som om du spiller.
Det drejer sig om gruppelederen, Leif. En af vores bedste folk.
Nogen har stukket ham. Vi kan ikke nå over med ham i nat.
Der er ikke andre muligheder. Det er formentlig i orden?
- Selvfølgelig. Det er bare det ... - At hvad?
- Regitze må ikke blandes ind i det. - Hun ved da, hvad der foregår.
Det var en dårlig undskyldning. Hun er ikke noget problem.
Jeg sender ham hen til dig.
Og hvis Regitze er så uvidende, så find på en historie.
Så hold da op, Karl Åge. Hold op med alt det sludder.
Tror du ikke, jeg ved, hvad der foregår?
Pas på dig selv. Jeg vil ikke af med dig.
Han er død.
Jeg fik ham så langt som til bådehuset.
Fiskerbåden var på vej ind. Der var helt stille på stranden.
Han snakkede med de andre, som skulle med over.
Kontaktmanden var på vej tilbage. Det var, som det skulle være.
Så var de der pludselig, tyskerne. Med projektører og maskinpistoler.
De skød ham.
- Det var ikke leg alt sammen. - Nej. Men alligevel ...
Tænk, hvis han ... Hvis han havde været nødt til at skyde på nogen.
Han ville aldrig have ramt.
Det ville Karl Åge da heller ikke.
Jeg synes egentlig ... Jo.
Vi har været her en tid, der har været god.
Vi er her endnu. Vi er her da længe endnu.
- Hvor længe? - En måned. To. Højst et halvt år.
- Det gør mig ondt. Ryger De? - Hun var jo rask.
- Hun blev udskrevet og var rask. - Nej, hun var ikke rask.
- Jeg mener, De bør vide det. - Der må kunne gøres noget.
Du er læge. Du må kunne ... Nogen må kunne gøre noget.
Det er ikke sandt. Det er ikke rigtigt.
Jeg vil ikke have nogen klynkeri.
Jeg vil have, at alting skal være, som det plejer at være.
Jeg har tænkt, om vi ikke skulle holde en sommerfest ude i haven.
Det skal være en rar, hyggelig og morsom fest, hører du?
Ja, ja, jeg hører.
Så hold op med at se sådan ud.
Alting skal være, som det plejer. Ellers kan jeg ikke klare det.
I morgen ... Jeg tror, det bliver en fin dag i morgen.
Så vil jeg ligge på en drømmeseng og læse i en bog og lade mig opvarte.
Og når John kommer, vil du hjælpe ham med pladerne. Og så ...
Og bagefter vil I sidde ved siden af mig, og så vil I ...
Så vil I drikke en øl sammen.
Det er jo i dag, Regitze. Det er jo allerede i dag.
Der kommer mange gode dage. Det bliver en hel måned med fint vejr.
Siger de. Mindst. Vi kan blive boende herude.
Og skulle der komme regnvejrsdage, kan vi tage i biografen.
Og ud og spise fint. Eller vi kan gå på udstilling, som du gerne vil.
- Der er meget, vi kan gøre. - Ja, der er meget, vi kan gøre.
Tekstning: Nanette Skjødt Sørensen SDI Media Denmark